«Вітаю Бердянськ та бердянців із початком курортного сезону! Літо ніхто не скасовував!» — таке першого дня літа пише бердянець в одній із місцевих груп. Йому в коментарях одразу закидають зраду: який курортний сезон, якщо грязьовий і кліматичний курорт на узбережжі Азовського моря уже три місяці в окупації. Хто поїде відпочивати до міста, яке патрулюють озброєні росіяни, та і в‘їзд дозволений лише із бердянською пропискою.
10 тисяч за в’їзд до окупованого Бердянська
Щодня з Запоріжжя на Бердянськ і назад курсують маршрутки. До 24 лютого дорога тривала три-чотири години, а квиток коштував 150-350 гривень. Нині тих самих 200 кілометрів із підконтрольної нам на окуповану росіянами територію обійдуться від 3 до 5 тисяч гривень. Доїхати також можна на таксі. За 8-10 тисяч гривень. Стало не лише в рази дорожче, але й довше. Дорога може забрати три дні, адже на шляху — 20 ворожих блокпостів.
Основний пост росіян — у Василівці. Люди зі зброєю перевіряють документи, техпаспорт, багажник, сумки. На окремих блокпостах вимагають вивантажувати із машини геть усе. Чоловіків роздягають, перевіряють татуювання.
«У нас не вимагали грошей. Телефони не перевіряли, але в людей перевіряють. Цигарки просять. Не агресивні. Лише при нас стріляли з моста з автоматів. Це тренування в них чи просто така поведінка, аби нагнати страх, — не зрозуміло, але було страшно», — розповідає про свій досвід виїзду з міста мешканка Бердянська, називаємо її Оксана.
Мої співрозмовники просили про анонімність, тому всі імена змінені заради їхньої безпеки.
![Жінку виносять з автобуса з людьми, які евакуювалися з Маріуполя, Токмака та Бердянська у Запоріжжя, 3 травня 2022 року](https://s3.eu-central-1.amazonaws.com/img.hromadske.ua/posts/253767/ap22126484730019jpg/medium.jpg)
Салют та виставка воєнної техніки: від окупантів — українським дітям
«Сьогодні на Приморській площі Бердянська о 21:30 на честь Дня захисту дітей буде салют!» — читаю у телеграм-каналі, створеному окупантами.
До Дня захисту дітей озброєні загарбники підготували розважальну програму. На Приморській площі — виставка воєнної техніки та частування пловом по-дагестанськи. У парку Шмідта — виставка собак. Також бердянці та гості міста зможуть відвідати контактний зоопарк, пишуть організатори.
Залпи салютів та виставка воєнної техніки як розвага, коли лишень за кілька кілометрів ця сама техніка і подібні звуки віщують каліцтво та смерть.
Курортного сезону не буде
«У нас же курортне місто, і більшість весь рік жила на зароблені за сезон гроші. А сезону не буде!» — не приховує розпачу пан Віктор.
Він власник гостьового будинку, розрахованого на поселення 30 людей із харчуванням. Торік без харчування з однієї людини брав від 80 до 150 гривень за добу. Це були номери з усіма вигодами. А триразове харчування мало ціну від 120 гривень.
Віктор перебрався до Бердянська з Києва 8 років тому — хотілося будиночок біля моря. Коли місто захопили росіяни, будинок став причиною, чому Віктор не виїхав. Окупанти в оселі, пояснює він, залишені без нагляду, заселяють своїх.
«До квітня були якісь гроші, у мене завжди було багато запасів продуктів, зокрема й консервація. Але все закінчується, я прийняв трьох переселенців із Донецької області, доводиться з ними всім ділитися — живі ж люди! Якось крутимося, інколи якась поденна робота є, комусь дрова заготувати, завантажити-розвантажити, часом рибу ловимо в морі. Потихеньку продаємо все, що можемо. Скажу чесно, виручили запаси домашнього вина. Продав 300 літрів! Тримав на сезон для відпочивальників. Купували здебільшого місцеві, у нас же сухий закон був, чужим не продавав, могло бути повно неприємностей, якби загребли. Продав дещо з речей, мобільний телефон та ноутбук майже за безцінь віддав. Скоро город дасть урожай, але треба хліб, цукор, соняшникову олію, спеції, не говорю вже про каву, чай чи цигарки. Чай п’ємо з вишневих і малинових гілочок. А от з цигарками — жах!» — бідкається чоловік.
![російський військовий у Бердянську під час весільної церемонії кількох пар, 30 квітня 2022 року](https://s3.eu-central-1.amazonaws.com/img.hromadske.ua/posts/253767/ap22121716240534jpg/medium.jpg)
Люди міняють речі на продукти
Ціни в Бердянську вражають. Розчинна кава в середньому — 1200 гривень за кілограм, у зернах — практично за цією ж ціною. Найдорожчими продукти були протягом першого місяця окупації, зараз ціни знижуються, адже мало хто купує. Грошей нема.
Нижче перелік цін на продукти: перша — до початку вторгнення, остання — тепер, поміж ними та, яка була в березні:
- соняшникова олія — 60-140-90 грн;
- цукор — 16-150-40 грн;
- рис — 32-160-80 грн;
- гречка — 38-200-100 грн;
- цигарки — 30-150-60 грн;
- десяток яєць — 20-100-40 грн.
«Сірники, мило, засоби гігієни, свічки — все здорожчало, а багато чого досі нема в продажу. М’ясо дуже дороге — понад 200 гривень! Курятина вдвічі подорожчала! Риба місцева, азовська, вдвічі-втричі дорожча. Просто народу потрібні гроші», — з відчаєм говорить Віктор.
«Люди стали міняти речі на продукти, продавати навіть кухонне начиння за безцінь, лише б якось вижити! Багато людей залишилися, місто не маленьке. Людям, гадаю, було куди їхати, але так швидко замкнулося кільце. Багато хто понадіявся, що це ненадовго, а більшість просто побоялася виїжджати та кидати все нажите», — ділиться Віктор.
З міста, в якому мешкало понад 113 тисяч людей, виїхали щонайменше 40 тисяч.
«Я не шкодую, що зостався. Вдома — це вдома, навіть у рідного брата все одно будеш в гостях, не кажучи вже про чужих людей. Коштів виїхати не було, та й кіт у мене старенький, йому 15 років, я його не кину. І собаки бездомні — трьох годую. Хто погодує хоч кашею якою?» — розповідає чоловік.
Тварини, яких потрібно годувати, — головна причина, чому не покинула місто ще одна моя співрозмовниця. У двох квартирах жінка з подругою тримає притулки зі 140 тваринами.
«Взагалі ми заради них живемо тут, роботи з чоловіком втратили. У нас старі батьки, моїй мамі і мамі чоловіка 81 і 83 роки. То куди вже їхати?» — відчайдушно виснує.
Пані Лілія з 1998 року до 24 лютого працювала в порту, її чоловік — на елеваторі. Лілії 47 років, її чоловікові — 53. Нову роботу шукають, але її нема. Нагодувати тварин на тиждень коштує 20-30 тисяч гривень.
«До війни було 7-10 тисяч. Ми в боргах», — каже жінка.
Мішок корму 10-14 кг коштує від 2500 до 3500 грн.
«Я більше хвилююся за тварин, що їм буде нічого їсти й нічим буде їх лікувати. Закрилися всі ветклініки. У кого складний діагноз, хто потребує аналізу крові, УЗД, рентгену, ті помирають».
![Місцеві жителі Бердянська в черзі за гуманітарною допомогою поруч із російськими військовими, 30 квітня 2022 року](https://s3.eu-central-1.amazonaws.com/img.hromadske.ua/posts/253767/ap22121728967705jpg/medium.jpg)
Вимушені поштарі замість «Нової пошти» та «Укрпошти»
З дефіцитом потрібних товарів та препаратів з’явилася і доставка на окуповану територію. Олег працював понад три роки водієм-далекобійником в Іспанії. Щойно почалася війна — вивіз сім‘ю на захід України.
Піти на фронт не може — має травму хребта. Спершу все необхідне передавав до Бердянська знайомим та друзям, згодом зробив телеграм-канал і налагодив так званий бізнес.
«50% замовлень — ліки, жіноча гігієна — 40% і 10% — якісь запчастини», — розповідає Олег.
Передати ліки без упаковки в прозорому пакетику — безоплатно. З адресною доставкою — 100 гривень, оплата тільки готівкою. В пріоритеті замовлення на ліки, також можна переслати побутову хімію, харчі та ще щось за домовленістю. Усе за передоплатою.
Передання посилки вагою 5-10 кг коштує 250-500 грн. Швидкість доставки залежить від ситуації на фронті. За хороших умов посилка йде 7-8 годин. Буває, що машини не пропускають на блокпостах. Тоді кілька годин перетворюється на одну-чотири доби. «Окупанти “шманають” усі посилки, переривають, каву і цигарки трохи беруть, але пропускають. Мої перевізники їм не платять, з “відкатами” каталися б щодня», — говорить чоловік.
Озброєні буряти вимагають ліцензію готівкою
«Хлібзавод, м’ясокомбінат, підприємство з виробництва тротуарної плитки — все це “віджали” окупанти. Вони сидять в управлінні СБУ, відділенні поліції, міській раді, бердянській колонії, райадміністрації. В останній базуються працівники фсб. Місто роїться озброєними конвоїрами. Обладнання у фермерів у селах, увесь транспорт забрали, декому ще й не повернули. У них два варіанти: все забираємо, або співпрацюєш з нами», — ділиться жінка, яка намагається вести бізнес віддалено.
Місцевих рибалок окупанти змушували віддавати 30% вилову нібито для переселенців. Більшість оголосили протест. Великі бази відпочинку на косі також забрано: селять людей, які пішли на співпрацю. Здебільшого це маріупольці, які не мають нічого в місті, а виживати якось мусять.
Якщо ж підприємець готовий співпрацювати, то зобов’язаний платити щомісячну данину. Озброєні буряти ходять по ринку і торгових точках та вимагають так звану «ліцензію». Гроші беруть лише готівкою. Підприємець спершу повинен «зареєструватися» і принести документи, згодом йому видають фіктивний папір, а через якийсь час ходять і перевіряють ці папери.
«У знайомих просто “віджали” таксі. Прийшли в офіс, виламали двері, почали пускати оголошення. Власник віддалено заблокував програму, заблокував мобільні. Сьогодні вони знову виставляють міські номери, що таксі працює. Системні блоки, сервери — усе обладнання забрали», — розповідає жінка.
Власниця місцевої служби таксі ділиться, що обсяг роботи впав ушестеро. Вартість посадки до 2 кілометрів — 70 гривень, подальші — 6 грн за кілометр. Оплату карткою беруть без відсотків, але це тільки тому, що цю службу окупантам не вдалося захопити.
Комендантська година у місті з 21:00 до 5:00. Комунального транспорту нема, приватний курсує, вартість проїзду — 8 гривень.
![російські військові на вулиці Бердянську, 30 квітня 2022 року](https://s3.eu-central-1.amazonaws.com/img.hromadske.ua/posts/253767/ap22121730330288jpg/medium.jpg)
Робота
Серед оголошень про послуги шугарингу, манікюру та ремонтних робіт є оголошення про відкриття ресторану — шукають кухаря.
«Ну, вони працюють з окупантами, інакше б не відкрилися», — коментує моя співрозмовниця, яка добре володіє інформацією, хто кого змінив на якій роботі. «Медиків набирають. Зарплата 25-30 тисяч гривень. Але зрозуміло, що нинішня влада, завідувач лікарні — колаборант. Начальницю “швидкої” викрали й досі не повернули, призначена нова людина. Коли корабель був, то поранених було без ручок і без ніжок багато. З Херсона своїх поранених везуть до Криму. Коли були поранені поблизу міста — везли у Донецьк».
Бюджетники, пенсіонери та черги по гуманітарку
Навчального процесу з початку війни у Бердянську не було, розповідають вчителі. Програму не міняли, а російських підручників не завезли. Мама моєї співрозмовниці — вчителька, отримує зарплату регулярно. Садки також не працюють. Працівників дошкільних закладів та шкіл поінформували у спеціалізованих групах, що гроші за червень вони теж отримають. З державного та місцевого бюджетів виділили понад 33,2 млн грн.
Працівники тих комунальних підприємств, що під керівництвом української влади, також вчасно отримують зарплату з міського бюджету.
«Водоканал забрали, наша влада заблокувала рахунки, окупанти сказали, що ми вам платитимемо», — говорить пані Лілія.
Отримують пенсії й пенсіонери, але взяти «живі» гроші непросто. Зняти з картки готівку коштує 10%-15% від суми. Однак картки є не в усіх: більшість отримувала пенсії в «Укрпошті», а втім, зараз гроші ніхто не розносить.
Тому по російську гуманітарку — великі черги. Щоб отримати її, спершу в міській раді потрібно записатися до списків. Там видають талони. З талоном вже можна ставати в чергу по допомогу. Це, як правило, упаковка якоїсь каші, консерва й соняшникова олія. Також на людину дають 10 підгузків.
«Блага цивілізації» від окупантів
«Газу дотепер нема. Електромережі не витримують навантаження, палива для пічок нема, ціни на дрова і вугілля захмарні: куб дров — 1200 гривень!» — бідкається пан Віктор.
«Щоби не перенавантажувати мережі, вмикаємо або пічку, або пилосос, або пральну машину», — розповідає побутові подробиці Лілія.
«Якщо увімкнеш грілку чи кондиціонер, то до ранку вся вулиця без світла», — додає інша моя співрозмовниця.
Проблеми є і з водою з крана. Вона лише технічна, бо окупанти не дають змоги доставити хімічні реагенти на станцію для очищення води.
![російські військові у Бердянську на фоні графіті з літньою жінкою з прапором срср, 30 квітня 2022 року](https://s3.eu-central-1.amazonaws.com/img.hromadske.ua/posts/253767/ap22124735726123jpg/medium.jpg)
«Інфоблокада повна»
З мобільним зв’язком — також проблеми. Стабільного покриття немає. У міській групі фейсбуку учасники навіть пишуть оголошення: «З’явився сигнал “Київстар”. Швидше телефонуйте рідним».
Окупанти глушать зв’язок найчастіше тоді, коли переганяють техніку, щоби партизани не повідомили про пересування. Вони фактично спонукають людей купували картки «Фенікс». Пакет на місяць коштує 300 рублів (140 грн). Хвилина розмови на український номер обходиться майже у 10 гривень. На один паспорт можна оформити до п’яти сім-карт на сім’ю.
росіяни поширюють чутки, що оператори мобільного зв’язку не хочуть підтримувати покриття на окупованих територіях і найближчим часом зв’язок вимкнуть повністю. Представники українських операторів запевняють: про жодне від’єднання не йдеться.
«Телебачення у нас відсутнє ще з початку березня, кабельне вимкнули. Вони і радіо захопили, там їхні новини. Із провайдерів працює лише “Онет”», — розповідає Лілія.
На мобільний зв’язок жінка витрачає 100 гривень на місяць.
«Тижнями можемо без зв’язку бути. Домашній інтернет уже два тижні відсутній. Інфоблокада повна», — ділиться.
«Відкат» на 30 років
В місцевій фейсбучній групі люди обговорюють можливості та ціну виїзду з Бердянська. Дехто відверто не розуміє, для чого покидати рідне місто, мовляв, від війни не сховаєшся, прилітає всюди. На це одна дописувачка відповідає: «Краще жити під теоретичними прильотами, аніж під стабільною окупацією».
Ще одна моя співрозмовниця лишатися в окупованому Бердянську не змогла і виїхала з рідного міста. Біля моря вона залишила два будинки й родинний бізнес. Заправити дві машини, аби виїхати, жінці та її сім’ї коштувало 10 тисяч гривень. Наприкінці березня бензин можна було купити лише на чорному ринку по 250 гривень за літр.
«Ми прожили в окупації місяць. Вирішили їхати, коли одного дня на вулиці зрозуміла, що повернулася у Радянський Союз. “Відкат” на 30 років в атмосфері! На радіо пісні тільки 1950-60-их років!»
Схожі публікації:
- Внаслідок обстрілу Оріхів на Запоріжжі залишився без води та електропостачання
- Вихованців запорізького сиротинця евакуювали у безпечніші регіони
- Від початку війни у Запорізькій області тисячу разів лунав сигнал повітряної тривоги
- Колаборанти у Запорізькій області закликають людей ігнорувати перехід на зимовий час
- Внаслідок обстрілів у одному з населених пунктів Запорізького району пошкоджено газову трубу: виникла пожежа